Х'юстон, прийом!
Центр управління, як мене чуєте?
ЮНІВЕРСАЛ ПІКЧЕРС
СПІЛЬНО З РЕЛАТІВІТІ МЕДІА ПРЕДСТАВЛЯЮТЬ
СОС! При поверненні на орбіту Землі я неначе провалився!
Не знаю! В якусь прогалину в часі та просторі!
Координати невідомі! Чи це Земля взагалі?
Згідно з приладами, я повинен був сісти у Вайт Цент, Нью Мексико.
Це очевидна помилка! Хто-небудь мене чує? Прийом!
О, Боже! Пошукова групо! Пошукова групо, з'ясуйте координати!
Де я, чорт забирай! Хто-небудь, відгукніться!
Пошукова групо, прийом!
О, Боже, хто-небудь мене...
- ЗАГУБЛЕНИЙ СВІТ -
Програма "Сьогодні" з Метом Лауером.
Зі мною у студії доктор Рік Маршал,
його нова книга вийде у продаж уже завтра.
Докторе, минулого місяця в Осло ви буквально збентежили
колег своєю парадоксальною теорією, що пророкує переворот у науці.
- Квантова палеонтологія. - Це взагалі що?
Ну, якщо відкинути надмірну скромність,
це наше майбутнє, Мете, наш єдиний шанс усунути дефіцит
викопного палива. Суть цієї теорії- два магічних слова:
- "Відновлюване паливо"? - Майже. "Воронки у часі"!
- "Воронки у часі"? Ви серйозно? - Саме так!
Абсолютно серйозно.
П'ять років та 50 мільйонів доларів я витратив на роботу.
Ви вклали власні 50 мільйонів на дослідження воронок у часі?
- Хм, як мило! - Це гроші платників податків.
- Я таких грошей не маю. - Але їх Вам теж не вистачило.
- Все обгрунтовано у моїй книзі. - Ми її проанонсували.
А в моєму гаражі машина часу. Пентам Вукс. Шукайте на аmаzоn.соm.
Ми вже живемо у кризовий час, коли скоро...
Я бачив! Скорочуються всі витрати.
Економіка на спаді, а Ви витрачаєте 50 мільйонів на воронки у часі?
Невже Ви не розумієте, як це безвідповідально? Хочете прикурити?
- Ні, хочу викликати джина! - Не можна палити у студії.
- Але мене ніхто не попередив. - Палити не можна.
Послухайте, гаразд.
Доступ до інших вимірів - це невичерпне джерело енергії.
лишається простягнути руку до кнопки - і немає енергетичної кризи!
Чекаєте, що ми поставимо на кін усе майбутнє постіндустріальної
цивілізації заради міфічних паралельних вимірів?
Якою буде Ваша відповідь критикам? Вони стверджують, що ваша теорія
"притягнена за вуха". А хтось більш кардинально висловився:
"сон рябої кобили у літню ніч". Ваші коментарі.
- Мене критикують? - Вас критикують, багато і часто.
- Можна конкретизувати? - Стівен Хокінг.
Стівен Хокінг сказав, що це "сон рябої кобили", а я цитую.
- Інтерв'ю закінчено. - Чому?
Продюсери обіцяли, що це не буде згадано.
Кожне питання має право на існування!
- А ось і ні! Образили! - У нас був Доктор Рік Маршал,
запитуйте його книгу завтра у відділі "для тих, у кого ранній маразм
або поїхав дах". Після перерви: "Батут, забава чи мовчазний убивця?"
- З глузду з'їхали? Хворий на голову? - Відвали від мене!
ТРИ РОКИ ПО ТОМУ
Леді та джентельмени, колеги. На завершення скажу наступне:
наше майбутнє залежить лише від одного чинника:
ТАХІОНИ
Субатомні частки, тільки швидкі, що переміщуються назад у часі.
Спитайте себе: а що, якби вдалося приборкати ці тахіони?
Ми могли б подорожувати закутками часу та простору.
Що-що? Не в цьому житті? Друзі мої!
Я вигадав такий прилад! Представляю Вам тахіонний підсилювач!
Геній у ящику!
Але з цим пристроєм Ви не просто переміщуєтеся уперед-назад,
Ви переноситися у часі вбік- до іншого виміру!
Де зустрічаються і минуле, і прийдешнє, і майбутнє!
І-і-і світло!
Так. Є питання? О, чудово!
Ось ви!
Так, а якщо запустити на сонце тонну трави, і вона згорить,
- ... то всі зловлять кайф? - Ні... ні... ні...
Чи є справжні питання, що відносяться до науки?
- Ви п'єте Віагру? - Чому Ви плакали перед лекцією?
- Ви що зараз теж заревете? - А динозаври мають цицьки?
Ну все! З мене досить! Ідіть геть у свою пісочницю!
Ідіть покидайтеся під машини!
- Мені начхати! - У мене питання:
- Чому ваш підсилювач не збудовано? - Хто ви?
Пробачте, я Голлі Кантрел. Я вивчила Ваші праці у Кембриджі.
Я захоплююся вами!
Що ж, Голлі з Кембриджа, яка мною захоплюється, я розпочав роботу,
- ... та не закінчив, отже, ні. - Ви маєте доробити прилад!
Неймовірний прорив! Що ви їсте?
Пончик, набитий Емендемс.
Пончик був порожнім, чому б не засадити туди Емендемс?
- Але ви знаєте, що праві! Всі... - Досить!
Через цю теорію я став посміховиськом офіційної науки!
В результаті я тут! І знаєте що? Мені немає кого звинувачувати, окрім себе!
Як кажуть: немає коротких жердин, бувають невмілі руки!
- Ось у цьому гірка правда! - Якщо Ваша теорія така маячня,
поясніть це!
Вік породи - близько 265 мільйонів років.
І в ній відбиток дешевої запальнички!
Нумо поясніть!
Я знайшла камінь у пустелі разом із кристалами, що випромінюють
тахіонну енергію!.. Слухаю.
Язика проковтнули?
Сто ньютнів у дупу!
Докторе Маршал!
Господи! Що з вами?
Підводьтеся! Ось... Притуліться.
- Ось так! - Нормально.
Запрацювався, зголоднів, об'ївся,
повечеряв декілька разів та впав у святу кому.
Мені й раніше траплялося переїдати. Напевно, винуватий стрес і все таке.
Перестарався.
Та я зупинюся. Я не хочу на чергове лікування!
Я лише хотіла зайти та вибачитися за те, що бовкнула.
- Моя поведінка була... - Ні, це все я!
- Ви доробили тахіонний підсилювач! - Ні, тобто так.
Я був... Я не знаю... Я завершив збірку, але не наважився випробувати.
Вирішив нажертися шоколадок для хоробрості, але не допомогло.
Потім вдарив по гамбургерах.
А 14 000 калорій по тому я опинився в Індіані
з півметровим сендвічем у зубах.
Щось плів Картонному Харісону, але не наважився ввімкнути прилад.
- Я боягуз! - Ви не боягуз, ви провидець!
Можливо, це найгеніальніший винахід за останні 100 років?
Це що, мюзикл "Кардебалет"?
Випадково зберігся на жорсткому диску, але... Лайно!
Я про машину, про свою.
Не про "Кардебалет". Люблю мюзикли. Чоловіки, вбрані у боа..
З голубизною...
Так, класно.
Так! Докторе Маршал, досить вже шарітися, ви на порозі
великого відкриття! Швидко підводьтеся!
- Куди це ми? - Поїдемо та випробуємо прилад
- ... у польових умовах! - З глузду з'їхали?
- Я не готовий до випробувань! - А ми не станемо захоплюватися,
так, просто, звичайна експедиція.
- Звичайна експедиція? - Звичайнісінька.
ПРОДАЖ ФЕЄРВЕРКІВ
Тут! Це тут! Тут я знайшла ту скам'янілість.
Можливо, Каньйон Диявола і є той часовий портал.
- Цей смітник - портал? - Рівень поля росте.
- Треба лише потрапити в печеру. - Легко! Місце явно покинуте.
- Не зовсім. - Все, що вам завгодно!
Є римські свічки, хлопавки зі свистом і співучі зірки...
А цю крихітку я назвав мексиканським яйцепалом!
Не потрібна? Дещо грубувата. А ось ця?
Вона називається "ідеальна баба"!
Величезні цицьки, макітри немає, зате є ручка.
Ні. Нам треба у печеру. Можна?
Є варіант: купіть лайна на тридцятку, а я вам влаштую VІР-тур!
Гроші на благу справу! "Каньйон Диявола" - готель і казино!
О! Круто!
Сім тисяч розкішно облаштованих номерів, три казино,
один бізнес-центр, місця для паркування,
а коли все закінчу - влаштую у цьому золотому вігвамі власний барліг.
Заведу дівку, і будемо кайфувати до кінця життя.
А якщо вона мене дістане, то відправлю ось сюди!
Нехай нидіє полонянкою та рабинею!
- Будете купувати? - Так. Добре.
Ерні! Я веду їх до печери а ти залишся у магазині.
І закрий нарешті рота, я ж просив!
Усіх клієнтів мені перелякаєш!
Послухайте, погляньте на свої жахи
у страшних нетрях Каньйону Диявола!
Перша порада: не звішувати кінцівки за борт.
Друга порада: тріпотіть та ловіть кайф!
Попереджаю: ви станете геть мокрими!
У якому сенсі? Я повинен знати. Апаратура боїться вологи.
Та не ви! Мері Попінс! Баба ваша!
- Вам-тікі-вау-вау! - Іще раз гавкнеш - утоплю!
Починаємо!
Печерний тур!
Печерологи кажуть, цьому гроту 100 років, і в ньому 1000 таємниць.
Або 1000 років та 100 таємниць.
Що ж, друзі, це одна з його таємниць.
Так, що не кажи, а він уміє захопити розповіддю.
Без сумнівів, найстрашніша таємниця -
легенда про рептилоїда.
Ним лякають дітей з часів пілігримів.
Іклами клацає, погрожує зжерти вас живцем!
Ховається в імлі. Нечутно пересувається закутками.
Але це легенди, правда?
Правда?
- Ви питаєте нас? - Ні, не вас.
- Ерні, правда? - Зараз висмикну!
О, Боже мій! Рептилоїд!
- Ремонт оплатите? - І не збираюся!
Я, знаєте, намагаюся вас розважити, влаштувати пригоду,
а від вас зовсім ніякої віддачі!
Так і на рукавиці, шапку, реквізит...
Голлі, у мене тахіонний виплеск.
Його можна підсилити за рахунок резонансної хвилі!
- Тож дійте! - А цим на все начхати!
Ні, ні, ця музика не вписується у мій сценарій!
Що це коїться? Це за сценарієм?
Ні, розумнику, це не ми, це землетрус!
- Найбільший в історії! - Як на мене, то краще вимкнути!
- Маршале, лови апарат! - Тримайся, Голлі!
- Ми пливемо! - Це не я! Це не я!
- Чому так швидко? - Звідки я знаю?
Ви що, вважаєте, що це я все влаштував?
Що за галас? Тут є водоспад?
Зроду не було! Це навіть не річка!
Це злив викидів сусідньої мильної фабрики!
Стій! Що це таке?
Це вже не звичайна експедиція!
Як чудово!
Хай мені грець!
Ерні! От скотина!
Перестарався! Ерні!
Відповідай!
Маршале!
Ти маєш це побачити!
Ти хоч розумієш, що це означає?
Так, Це означає: "Мете Лауер! Ти смокчеш!"
Голлі, ти знімаєш? Це ж корабель вікінгів!
- І літачок! - Тихо! Мовчати! Стули пельку!
Отже, у складі експедиції: я, доктор Рік Маршал,
мій асистент Голлі Кантрел і ще якийсь смердюк,
що пахне пивною відрижкою та ногами бультер'єра!
Я мав рацію, так? Голлі, на мене!
Як я і пророкував, ми провалилися крізь часовий портал
з нашого світу в інший вимір, де змішані минуле, сучасне та майбутнє!
- Як ми потрапили сюди! - Мій тахіонний підсилювач, ось як!
Дурний патефон зі сраними мюзиклами?
- Так, він спрацював! - До речі, а де він?
Так, що ж, є ускладнення.
Мій тахіонний підсилювач, єдиний спосіб відкрити портал додому, зник!
Що? Що за фігня?
Не знаю. Ходімо розберемося.
Вищі примати!
Загалом схожі на австралопітеків, але наявність согітального...
Не опошлюй момент! Я все життя мріяв зустріти снігову людину!
- Ти що там, кулі ганяєш? - Маршале, що це?
О, Боже! Знаряддя! Вони роблять знаряддя!
- Очмарніти можна! - Та ні! Вони його вб'ють!
Ні!
Ну, розумники, показую.
Я знаю, як таких осадити! Гей ви, макаки драні!
Падайте ниц і славте мене!
Я покажу вам, гамадрили, як я керую вогнем!
- Віле, хрінова ідея! - Класно виглядаю, так?
Хочете затанцювати з... А!
Браво! Ти віддав приматам-убивцям дар вогню! Теж мені Прометей!
Усе добре. Не бійся, ми друзі!
Ми друзі!
- Друзі! - Обережно!
До мене. До мене! Ось так!
Добре. Я три роки працювала у манчестерському зоопарку.
Я досліджувала приматів, їхню примітивну мову.
Ну ось. Я Голлі. Голлі.
- Голлі? - Так, Голлі!
Голлі. Я Голлі. Ти?
- Ти? - Чака.
Чака. Чака! Ні. Голлі. Чака.
- Не думаю... - Цицька. Цицька!
Добре. Чудова робота. Далі я сам.
Привіт тобі, Чако. Чако,
я доктор Рік Маршал. Доктор Рік Маршал.
Зрозумів? Подивимося на твою щиколотку.
Ти не проти?
Май на увазі, Чако, я хоч і лікар, але, на жаль, не ортопед.
Ну що? Дай гляну.
Ти що робиш? Я з тобою по-доброму, ти що робиш?
- Маршале, Маршале! - Стояти!
- Маршале! - Стояти, кажу! Та щоб ти здох!
От уже й Чака! Можна було й без цього!
Маршале, досить! Ти його лякаєш!
- Що це було? - Та йому нічого не загрожувало!
Гей, Чако! Друг! Безпечно! Безпечно!
Безпечно. Ну скажи йому!
Маршал... Маршал... Хабу... хабу...
Ось... хабу!
- Так краще. Ти що йому сказала? - Неначе, що ти наш великий вождь
і дуже могутній. Неначе, він тобі присягнув на вірність.
Це зайве, друже, але я поважаю ваші звичаї.
Ти можеш мені служити.
Обіцяю бути справедливим, але суворим господарем.
- Дзусь! - Агов! Очі продеріть!
Нас у піски засмоктало! Чи з вами щодня таке трапляється?
- А то мені тут незручно. - Так, давайте заспокоїмося.
Зберемося з думками. Дихайте глибше.
Усі цілі? Добре. На щастя, я вже тричі потрапляв у таку халепу.
- Коли це ти був у такій халепі? - Та не був я у такій халепі,
просто хотів вас підбадьорити!
Оце жесть! Сподіваюся, це був койот!
Боже мій! Ми у їхній годівниці!
Їжі я вже достатньо бачив!
Жах! Жах! Зчепимо руки та спробуємо розгойдатися!
Наша ціль - он те дерево.
Тягніться! Тягніться!
Я вже підштовхнув! Злагоджено, друзі! Плавніше!
Тягнемо носочок!
Іще! Ми команда!
Тікаємо звідси! Чако, за господарем!
Чако, хай тобі! Чако!
- Хай мені грець! Це динозавр! - Або полює, або шлюбний період!
Рухай дупою, ти нас гальмуєш! ти що, на шпильках чи що?
- Це мої модні чоботи з блискавкою! - Знайшов, що на ноги натягнути!
Я ж казав, що не готувався до роботи на природі!
Стійте, чекайте! Віле, стань он там!
...і фото доведе, що я маю рацію!
Замри! Будеш для масштабу.
- Мені забрати ефект червоних очей? - Так, оченята червонясті.
- Давай знімай вже! - Так! Не рухайся!
Один, два, три!
А тепер вали!
Де та мавпа?
Чака нас чекає за мостом! На тому боці!
Чако, господар задоволений!
Маршале, здається, він хоче знищити моста!
- Чако! Стій! - Господар незадоволений!
Спокійно! Він не стрибне. Не вміє оцінювати відстань.
Йому здається, що ця ущелина у мільйони миль.
Акробат із його ніякий. Тиранозавр! Слабак!
Ви бачили! Іде геть, зазнавши поразки! Слабак!
У безсилій злобі!
Що з нього взяти? У нього мозок із грецький горіх!
Чуття гостре, цього не віднімеш, а от зір, слух, здібність мислити -
усе зведено нанівець крихітним мозком. А ще про чукч жартують!
Світовий чемпіон із тупості, я вам кажу!
У печеру!
- Освіжає. - Він на тебе дивиться, Маршале.
Маячня! Він на нас усіх дивиться!
Ні. Він дивиться лише на тебе!
Який він розгніваний!
- Давай назвемо його Буркотуном? - Так.
Гарна кличка.
- Він пішов? - Так.
Обісцявся. Точно обісцявся.
Так... ага... непогане місце...
- Тут буде привал. - Ой, ні-ні-ні!
Тут не можна залишатися! У печерах небезпечно! Що, кіно не бачили?
Давайте проймемося величчю моменту.
По суті, ми перші люди у цьому світі! Дивовижно!
Я один це чую?
Ні, ні, ні, ні. Ні!
Чако, ні! Ні! Іди!
А знаєте що? Я не хочу, щоб Чака ночував з нами.
- Агов! Так не чесно! - Мене розривають сумніви.
Його збиралися карати. Я впевнений, що він влаштував якусь капость.
Слухай, а можна якось більш ввічливо? Він же все розуміє!
- Анічорта він не розуміє! - Поглянь на нього: такий милий,
- ... такий солоденький... - Що?
- Може, вислухаємо його? - Я макакської не знаю.
- Ти знаєш? - Ні.
- Я не мав сумнівів. - Може, я спробую?
Чака, з жиру таку?
Каже, що він наче принц у своєму племені.
А як же...
Він жертва зрадницького договору. Його намагалися позбавити трону.
Єдина його провина, це...
- ... кохання! - Немає на вас Дарвіна!
З ним повелися надто суворо за дрібний вчинок, а саме...
- Він нагадив у колодязь. - Ось тому вали дрихнути на вулицю!
Краще замнемо.
Гей ти, іди ти!
Гей, зачекай! Куди потяг?
Хочу завалити вхід, аби до нас хтось не заповз.
Ага, а ти досвідчений, пустунчику.
Звичайна помилка новачка. Не докоряй собі. Спочатку всі так роблять.
Справа ось у чому: не став коло входу те, що викликатиме увагу.
Взагалі-то ми вже привернули увагу психованого динозавра-телепата!
Слухай, я все-таки доктор наук. Отже, будь певен,
я дещо розумію у динозаврах! Динозаврами керує тупий інстинкт!
Як я вже сказав, у нього мозок як грецький горіх! Зрозумів?
Як горішок!
Що це? Що це?
Ось і помірялися горіхами...
А що там?
- Грецький горіх. - Який величезний!
Ось, я ж кажу, що ти йому в око впав.
День другий. 6:00 за Грінвічем.
Вночі я не спав. Ані хвилинки. Все ще не знайдено тахіонний підсилювач.
Це наша єдина перепустка додому. Припаси мізерні, їх майже вичерпано.
Тому я прийняв рішення:
за необхідності під загрозою голоду засмажити та з'їсти Чаку.
Я багато про це думав. Якби мені трапилося готувати Чаку
у кулінарному двобої, напевно, я би подав його з червоним перчиком,
пучкою кмину та базиліку. Повірте,
якщо пекти малюка на повільному вогні,
то, думаю, м'ясо вийде достатньо ніжним.
- Приймайте проект! - Фантастика! Я голодна як алозавр!
Свіжі фрукти як зранку на базарчику!
Не квапся, Голлі. Я не впізнаю цей дивний плід.
Давай випробуємо його на місцевому мешканцеві.
Чака! Рік Маршал, Чака.
Вони їстівні? Їсти? Ам-ам! Їсти.
- Їсти. Їсти можна. Їсти. - Дякую, Чако.
Щиро дякую, що вислухав.
Вибач, що сумнівався у тобі.
Пряний аромат, пахне приємно, дуже соковитий!
Чако! Твою... Якого дідька?
- Друзі? - Друзі?
Так. Формально, напевно, ти маєш рацію.
Та я твій господар! Зрозумів? Ми уклали усний договір!
Ти повинен розуміти!
Голлі! Швиденько до виходу! Побігли!
Схоже на плазмовий розряд, а, може, на бета-випромінювання.
Маршале. Маршале! Маршале, що з тобою?
Врятуй мене, благаю!
Вже йду!
Маршале! Маршале, куди це ти?
Хтось чи щось знає, що ми тут.
- Він у моїй голові, він кличе мене! - Відійди, Голлі!
- Що ти робиш? - Я це вже бачив! Тропічна лихоманка!
Треба прибити його, щоб довго не страждав. Чако, за мною!
Що?
Друже! Друзі!
Бачите? Це тут!
Маяк, передатчик. Надсилає сигнал безпосередньо у мій мозок!
- Якого дідька? - Припини!
То ти не поїхав дахом? Добре. Готовий зізнатися, що лопухнувся.
Ого! Неймовірно!
Цей стиль схожий на будову Омега у Центральній Америці.
А ще схоже на трикутник.
Ні! Саріс атака! Саріс атака!
Зуб віддаю, скажи, що так і пре!
Відчуваєте, яка енергетика! Як у Каньйоні Диявола!
Так. Тахіонне випромінювання.
Прилад має бути десь поряд.
От лайно! Нарешті хоч щось незвичайне!
А, нуль реакції у вас? Напевно, щось таке вже бачили у лабораторії.
Що за хрінь? Схоже на гігантську фестивальну премію.
Може, стародавній Сантана отримував тут Греммі та пер цю дуру додому.
- Вібрує! - Я б не радив її чіпати.
Ну що за дитсадок?
Віле, негайно припини! Доктор потребує тиші!
- Клас! - Пробило аж по самі помідори!
- Зазвичай за таке ще доплачують. - Оце так!
- Голлі, залізеш на неї? - Ні! Ні! Саріс атака!
- Саріс атака! - Га? Що?
- Саріс атака! - Що таке, Чако, що ти сказав?
- Саріс атака! Саріс атака! - Що він каже?
Саріс атака. Повторює одне й те ж саме. Саріс атака?
- Саріс атака? - Сосиска з какою!
Ти кажеш "сосиска кака"?
Слухай, не трави душу! Я б сосисок ум'яв!
- Но! Саріс атака! - Саріса така?
- Ні! Ні! - Чого він завівся!
- Обережно, слістаки! - Боюся, ми ніколи не дізнаємося.
Ого! Однак!
- Що за хрінь? - Прямої небезпеки немає.
Холоднокровні, повільні, повторюю: прямої небезпеки немає.
Досить теревенити! Задовбав уже!
Хай йому грець! Оточують! Вони скрізь! Їх сила-силенна!
Неначе зомбі! Їх безліч! Все, нам каюк!
Ага, зараз! Я хоч з одним та покінчу!
А ще один вдавиться моїм черепом!
- Що, тобі теж вмазати? - Ні, зачекай!
- Що ви там робите? - Одну секунду.
Це ще що за...
Давай усередину!
- Та хай мені! - Спокійно, Голлі, тримайся.
Це жах! Здається, ми у безпеці. Їх щось сюди не впускає.
Оті чудово, бо погляд он у того недобрий!
О, клас! Тепер ми з іншої сторони акваріума!
І довго нам стирчати тут, задихатися у цій тісній гігантській...
- ... фігні. - Раціональне використання простору!
Непоганий барліг!
Погляньте, там іще один! Затопчемо його!
Не бійтеся мене. Я Інік, альтрузіанин.
Дякуючи Віндоку, ти прийшов на мій поклик, Ріку Маршал.
- Ти мене знаєш? - Звичайно.
У найвіддаленіших куточках Всесвіту
дивляться твої диспути з Метом Лауером.
Я полонений у цьому загубленому світі. Лише ти можеш подарувати
мені свободу. Доля Всесвіту залежить від тебе.
Ну... Мені дуже приємно, Ініку,
- ... але я навряд чи впораюся. - Ні, Ріку Маршал!
Я прикликав тебе, щоб ти допоміг мені приборкати божевільного,
який вже захопив мій світ і бажає поневолити твій.
Негідника звати Зарм.
Я є Зарм! Підкорися мені або помри!
Зарма захопило бажання підкорити Всесвіт силою цих кристалів.
Якщо дати йому волю, то він відкриє ворота у твій світ
і поведе полчища слістаків творити хаос у просторі та часі.
Не можна цього допустити.
Ініку, друже, я вчений, ти вчений.
Разом ми щось вигадаємо.
- Не смій торкатися кристалів! - Агов!
Один незграбний рух - і простір і час виверне навиворіт.
- Що потрібно від нас? - Для втілення планів
Зармові не вистачає пристрою, що підсилює потік тахіонів
та звільняє усю потужність кристалів.
А ось доктор Маршал створив прилад саме для цього.
- Так, це правда. - Чудово.
Спрямувавши потік тахіонів вздовж темпорального вектору,
можна відкрити прохід у будь-яку точку просторово-часового континіуму.
Ми з тобою просто мега-розумні!
Ріку Маршал, я одразу зрозумів, що ти мені допоможеш!
- Дякую! - Ти володієш потужним інтелектом,
- Як ти витримуєш цих одноклітинних? - Та я сам не розумію!
- Даруйте... - Тахіонний підсилювач у тебе?
Я втратив його дорогою. Не знаю, де він міг загубитися.
Я відчуваю, що він поруч, але... Дивно...
Я не можу чітко визначити місце, він... рухається.
Залиш це нам. Якщо прилад тут, то ми його знайдемо!
Не квапся, аміго! Моє перше правило - не довіряти типам у туніках.
- Ти його дотримуєшся? - Так. Ніколи не підводило.
Все, ходімо! Ініку, ти готовий до походу?
Ні. Моє місце в обеліску. Я маю охороняти кристали.
Хочете потрапити додому, то кристали це двері, ключі - твій підсилювач.
Знайди його раніше за Зарма. Принеси мені та врятуй нас усіх!
Спаси Всесвіт!
Чудово! Давайте, усі сюди!
Давай, давай, давай! До купи!
- Маршале, ти сам це зробив? - Так, люблю майструвати макети.
- Дуже ефектно! - Дякую!
- Звичайно, пропорції приблизні... - Як на мене, то вийшло розкішно!
Отже, ми тут. Як бачите, пустеля, ліс.
- На що це схоже? - На печеру.
Це печера. Ми у ній живемо.
Стандартний вулкан. Угу?
Так. Віла ми підвісимо до повітряної кулі. Поки, сподіваюся, зрозуміло.
Я забезпечу його примітивним тахіонним відбивачем,
який я змайстрував з ковдри з підігрівом та зарядника для мобіли.
- Я що, викликався у добровольці? - Голлі, ми йдемо, куди покаже Віл,
коли почує характерний сигнал "дзинь!"
від зниклого, але, сподіваюся, цілого тахіонного підсилювача.
- Він так близько! - Це я передбачив.
За свою наукову кар'єру я досконало вивчив рептилій, різних хижих птахів,
- ... якими є динозаври. - Але ж це не доведено!
Не перебивай! Вони мають чудовий нюх,
і хоч я й зібрав цей матеріал для досліджень після повернення,
думаю, доречно буде застосувати його зараз.
Сеча гадрозавра! Ми натремося...
- Зачекай, що це? - Сеча гадрозавра.
Звідки вона взялася?
Поки ви спали, я всю ніч збирав зразки. Зрозуміло?
Це призначалося для генної інженерії. Я хотів написати статтю
про ниркову функцію. Але тепер це камуфляж.
Ми зіллємося із середовищем. Зрозуміло? Отже, треба облити себе...
Послухай, послухай, вибач, я просто намагався уявити...
- Дилетанти! - Отже, ти вночі цідиш сечу?
- Так, у чому проблема? - Стояв під буєм динозавра,
типу, з відерцем?
Якщо ти цікавишся технологією процесу, то грубо кажучи, так!
- Стояв! - І як відчуття?
- Тобі що, описати? - Так.
Мирна справа. Дуже заспокоює.
Чимось риболовлю нагадує. Навкруги ніч, тихо.
Раптом "бдзинь!" - великий вилов.
Добре, друзі, обливаємося сечею та стаємо непомітними для динозаврів.
Гаразд, розпочнемо. Пора!
Ух, бадьорить! Треба ковтнути, щоб потрапило у кров!
Оце гидота! Хто наступний?
Ну ж бо! Не так усе й погано!
Поправка, починає щипати очі!
Цього я не очікував. До ніздрів підступає, а це неприємно!
Ранковий струмінь! Губи пече!
Можливо, повторний прийом знизить ефект?
Стало значно гірше. Де моя лазерна указка?
Нам, імовірно, доведеться...
Око розплавилося! Хто там?
Думаю, варто піти за ним. А проект успішний.
Ну, зрозуміло: всім начхати на проект! Ходімо за макаком.
Стули пельку, Чако!
- Довго ще йти? - По-твоєму, це смішно?
Вирішив засмажити нас на сонці!
- Ого! - Господи! Неймовірно!
Напевно, тут головний вхід у цей світ.
Це неначе космічне бюро знахідок.
Ох, скільки тут добра! Найкрутіша барахолка у світі!
- Так, Віле, дуже схоже. - Шкода, що нема ларка з хавчиком.
Консагнатуси! Які прудкі!
- Куди намилилися ці кози недоєні? - Я скажу, куди вони намилилися.
До нашого плота. Мій прилад точно десь неподалік.
До нашого плота. До мого плота!
Дзусь звідси! Не псуйте річ!
Ось тобі й ларьок з хавчиком.
- "Ескімо"! - Агов, ти куди зібрався?
А що? Розщедрюся на пломбір для Чаки. Він же не куштував!
Ці м'ясоїдні не так просто збіглися. Вони знають.
- Що знають? - Час для годування.
Майте терпець!
Алозавр! Це самка!
Пощастило! Великі хижаки будуть ділити територію!
Тепер ніщо їх не зможе відволікти один від одного!
Сучий тельбух!
Це ж треба! Бувають випадки, коли лити сцяки на голову - погана ідея!
Тікаймо!
Уперед, Чако! Веди господаря у безпеку!
- Агов, Чако, ти що? Чако! - Ні! Ні!
За що? Ну ти й гімно, Чако!
Розбігаємося! Вони розгубляться!
У різні боки! Біжіть змійкою! Вони погано орієнтуються у просторі!
Змійкою! Змійкою! Змі...
Змійкою! Змійкою! Ай!
- Гей, Маршале, не набридло лажати? - Набридло!
Дуже набридло!
Вруби швидкість, Ріку Маршал!
Вони працюють стадом!
Дивовижно, але дуже лячно!
Ні! Маршале!
Поки живий! Сподіваюся, ти знімаєш!
Так, зняла!
Я не хочу здихати у цьому катафалку!
Мародери!
Тихше!
Здохни, гусак!
РІДКИЙ АЗОТ
- Що? - Катапульту!
- Оцю хрінь? - Так, її. Це катапульта!
Ні, ні! Клади її туди, неси туди!
- Давай! - Давай!
- Як заводять катапульту? - Спробуй повернути колесо.
Один! Два! Три!
Швидше!
Давайте швидше! Я вибухонебезпечний!
Активніше! Не жалійте сил!
- Посилка прибула! - Що за посилка?
- Балон з азотом! - Ага.
Вогонь!
Сам не очікував!
- Голубий мотивчик! - Чую рідні голоси!
Тахіонометр!
Вийшло! Ми врятовані!
Крилате падло. Крилате падло!
Маршале... Що ти робиш?
Я здаюся. І мені добре.
А як же пошук шляху додому?
Як же науковий тріумф? Ти покинеш усе для того, щоб валятися тут?
О, ні, звичайно, ні! Валятися - це перша фаза плану.
Я тішуся другою фазою:
на мене чекає корегування кута нахилу для того, щоб засунути руку в штани.
- Просто, але як елегантно! - Ага.
Знаєте, я намагався, але облажався, як виявилося, жердина короткувата.
- Тобто, не вийшов у розмірі? - Ні, я мав на увазі для стрибка.
Це з плакату. Там стрибун із жердиною.
- Пипець, як тупо, чуваче! - Знаєш, я вухам своїм не вірю!
- Справжній вчений віддав би життя... - Запускаю фазу 2.
Знаєш, як я вперше довідалася про тебе? На сайті з приколами!
На першому курсі у Кембриджі ми дивилися твої сутички з Лауером
заради сміху. У фаворитах Youtubе спочатку іде "Лауер проти Маршала",
а потім "Мавпа собі пісяє у рота"! Ти популярний! Та я не сміялася.
Я була зачарована!
Я бачила людину, готову витерпіти будь-які нападки заради жаги знань!
Я захопилася, докторе Маршал! І я прийняла ваші теорії,
за що мене з Кембриджу й виперли!
Ти поховала своє майбутнє заради моїх теорій?
Так. Мені так і казали! Я вірила у вас до цієї секунди!
- Ти сам бачив ролик із мавпою? - Так, бачив разів із десять.
Хвала Інтернетові!
Ходімо, Чако, розробляти бізнес-план.
Ходімо.
Як справи? Що не так, друже?
З тобою усе гаразд?
- Погано без баб? - Так.
Ох, як я тебе розумію.
Чуваче, між нами, я вже шість років як однорукий бандит. Усе сам, сам.
- Так. - Так.
Сказав, що сумує за плем'ям. У них там добре.
Вони безтурботні кочівники. Живуть там, де є їжа.
Прямо як я. Я тричі переїжджав, аби бути ближче до закусочної.
Так, продовжуй.
Їх жінки слугують чоловікам,
- ... виконують усі забаганки. - Схвалюю. Продовжуй.
І хоч вони й не красуні,
зате норов добрий мають і поступливі.
Каже, що як принца його обслуговував цілий гарем.
- Із семи тисяч жінок. - Вау! Непогано, малий!
Вони приносили скільки хочеш яблук для того, щоб...
Ну, ти зрозумів, перекладати не буду.
Чи не знайдеться місце для телепня?
- Ти ж у відчаї. - Ну, так.
Я у відчаї від постійного перебування у відчаї.
Довго там сидів.
Лише я, мій сором та це потерте банджо.
Одним словом, настрій змінився,
я довго думав, що вам сказати, і зрозумів:
нема чого казати, але, може... Може...
- ... знайдеться, що заспівати. - Не обов'язково.
Маршал, Віл і Голлі
Якось попхалися у печеру.
Там на них чекав жахливий катаклізм.
Це поки все.
- Цілком достатньо. - Так, вибачення прийняті, отже...
Дякую, ви дуже великодушні, дякую, мені одразу полегшало.
Там на них чекав жахливий катаклізм.
Землетрус труснув легенький пліт.
- А-а-а! - Молодці, підспівуємо!
Підкинуло їх... Ух, як я втомився.
На триста метрів униз.
Щось на мене слабкість раптом напала.
Нічого, можна продовжити. Невеличке арпеджіо.
Як спати хочеться.
Униз,
до загубленого світу.
Як же я втомився.
- Що трапилося? - На тебе сів комарик,
але тепер його немає.
А, добре.
Досить спати! Підйом!
Слухайте уважно: настав новий день. Так, ми зазнали невдачі, так.
Легше залишитися у цьому світі та померти. Та новий Маршал не такий!
Чуєте мене? Зовсім не такий!
Це не Маршал з рукою у штанях! Зрозуміло?
Ще не Маршал, що поглинає дві коробки морозива та заїдає їх
цілим окістом, зрозуміло?
Він зник! Почнемо зі вступу: Інік покладається на нас.
Увесь світ покладається на нас.
Якщо ми сподіваємося повернутися додому,
то маємо роздобути тахіонний підсилювач за будь-яку ціну.
Ми будемо дертися по стрімких скелях.
Не завтра, не після обіду, а просто зараз. Зрозуміло?
- Так. - Зрозуміло, Віле?
Ходімо, пестунчики!
Агов! Усе правильно! Не чекайте на мене! Це ж не гірка!
Та хай мене...
Птеродактилі влаштували у кратері інкубатор!
А он твій патефон.
Нас розділяє тонке вулканічне скло.
Так, Віле, тобі треба спиратися на всю ступню.
Іди плавно та бережи яйця!
Гей, Віле! Я знаю, ти прикидаєшся.
Гаразд. Чако. Чако!
От дідько! Знову рятувати світ, знову мені.
Щось мене туди зовсім не тягне. Боже, дай мені удачі.
- Дай мені удачі, Боже! - Маршале!
Бережи себе.
Ну ось, прокинувся. Я готовий!
А, Маршале, ти йдеш?
Зробіть ласку, слідкуйте за мамцею, добре?
Головне - не турбувати яйця. Лише краплина поту - і вони вилупляться.
Зрозумів.
Вийшло. Вийшло!
Вони вилупляються! Чому вони вилупляються?
Музика! Вона їх заколисувала.
Стуліть пельки!
Люди, валимо додому!
Я сумуватиму за цим світом.
Давай.
Смачно та ще й освіжає!
Кисло-солодке, неначе китайська їжа.
Каже, що це святковий напій його племені.
Так, від пиття на душі весела легкість.
Ні, ні. Емітеса, емітеса!
Ні, пробачте, не весела легкість,
точніше це буде сум та самота.
Далі, коли розум затуманиться, хоробрість підлягає випробуванням.
Відьми встають з могил і...
...і стискають у крижаних обіймах.
Здається, що кишки пронизує...
...химерний змій.
- Це явно щось не те. - Ні, не може бути!
Чака, бакірішу дондо.
Ні-ні. Бумба.
Він каже, що це не химерний змій, а точніше сказати зомбочлен.
Схоже, що там наркотик.
Та невже?
Давай на чистоту: ти коп?
Це не відповідь, Чако. Це твоє ім'я.
Якщо ти з поліції, то за законом зобов'язаний назватися!
- Марко. - Поло. Де мікрофон?
- Марко. - Поло.
Ну привіт!
Чудово!
- Потрібна закусь. Маршале! - Так.
Тримай.
Дякую.
Я повинен вибачитися
Я гість у твоєму світі. Непроханий гість.
Ти відкрив мені душу. А я використав її як туалет.
Любов, яку я відчуваю зараз до тебе,
сильніша, ніж у Христа до людства.
Життя б віддав за тебе.
Молодці. Я вас люблю.
І повертатись не хочеться.
Тут як на курорті.
Багато хавки. Ще й люди чудові.
Мені тут подобається.
Лишився б назавжди.
- Кумедний цей Чака. - Ходячий цирк.
І жарти в нього огидні.
За скільки б ти з тим поцілувався?
- Реально? - Реально.
Реально, за скільки ти поцілуєш цю мавпу?
Якщо це тільки між нами, то я і за дурно це зроблю.
- Поцілую хоч зараз. - Ага, давай.
- Просто зараз. - Давай, зроби це.
- Цілуй. - Це залишиться між нами?
Кому ж я тут розкажу?
- Цілуй узасос! - Ну, тримайся!
Я хочу, щоб ти... Ближче!
Ну?
- У-у-у, яка гидота! - Я попереджав!
Яйця динозаврів... у їх власному лайні!
Я є Зарм! Підкорися мені або помри!
Ми хочемо повернутися додому.
Інік, альтрузіанин, втік з-під варти.
Він захопив головний обеліск та кристали!
Тепер він поведе орди слістаків сіяти хаос у часі та просторі.
Якщо ти це чуєш, попереджаю: не вір йому!
Ні, ні!
Зарм. Я повинна попередити!
Голлі!
Вони схопили її. Чако, для тебе є завдання.
Слухай уважно.
Анічорта не зрозумів.
- Оце так! - Варта.
Типова рольова поведінка. Охороняють свою ділянку.
Вони як джмелі, що полюють невтомно.
- Та вони спокушають один одного! - Ні-ні.
- Зараз він їй застромить! - Заспокойся!
Нічого він не застромить!
Ти мав рацію: вже застромляє.
Ось. Безкоштовне шоу!
Хай тобі! Оце гидота!
Без самодіяльності! Серйозніше!
Поводься як слістак!
Ми визнаємо тебе винною у допомозі злочинцеві!
Ось вона!
Готуйся до зустрічі з богом слістаків!
- Стійте! - Маршале!
- Не втручайтеся! - Чуваче, ти що коїш?
Адже вона винна у передачі Інікові цінного прилада.
Якщо тобі потрібна Голлі, то доведеться і з нами розбиратися!
- Ні-ні, Маршале, не треба! - Ми всі друзі Ініка!
Інік з Альтрузії винен у знищенні цілої цивілізації.
- Цілої чого? - Його засуджено.
Його вирок - 10 000 років ув'язнення.
То він нам брехав!
Його прирекли до носіння туніки, адже йому не можна вірити!
- Я ж тобі казав про туніку. - Як його прибічники,
ви теж будете покарані. Схопити їх!
Маршале!
- У нас вийде! Готова? - Готова!
Я ж проти службо...
Я мріяла про це з першої зустрічі.
Ми що, давно вже могли цим займатися?
Я боялася, що це непрофесійно та відволікатиме від роботи.
Ні. Зовсім не відволікатиме. Навпаки.
Ви очмарніли? Серйозно! Досить! Знайшли час, так?
Знаєш, він має рацію. Треба завадити Інікові!
У нього є переваги... Але на нашому боці...
...елемент раптовості.
- Ось тут облом. - Що?
Ми відправили Чаку за Ініком.
Браво, Ріку Маршал.
Відверто кажучи, я не планував сюди приходити, але це неважливо.
Я все отримав завдяки вам, докторе Маршал.
- Та хай йому. - Стій! Їх більше.
Мої слістаки готові.
Їх було зроблено рабами. Моя армія здійснить вторгнення.
Завдяки твоєму підсилювачу я введу свої полчища куди захочу
у часі та просторі.
Напевно, я розпочну із Землі.
- Слістаки швидко розмножуються. - Я мав можливість переконатися.
За лічені тижні їх лускаті орди захоплять ваш світ!
Стоячи на сірих руїнах вашої цивілізації,
я визнаю твою заслугу як ученого.
Я знаю, для тебе це важливо.
Бережи сили. Вони тобі знадобляться.
Знадобляться? До чого це?
Маршале?
А, зрозуміло.
Так, ти біжи, а я його відволічу. Він прийшов не за мною.
Ні. Я не бігтиму. Все вирішиться тут.
Маршале, що ти задумав?
Може, це моє призначення. Ідіть. Зустрінемся коло обеліска.
- Сподіваюся. - Ні! Ми без тебе не підемо!
Дзусь! Котися звідси! Я тебе не люблю!
- Іди геть! - Маршале!
Дзусь, потворо!
Чуєш, якщо надумав битися, то візьми ось це.
Тут потужні феєрверки. Може, тобі знадобляться.
Знущаєшся? Ти увесь час тягав із собою в сумці феєрверки?
Були десятки випадків, коли вони могли нам допомогти!
Він має рацію. Тепер це не важливо, так? Послухай,
Хочу зізнатися: я був несправедливий. Я думав, що ти тупий клоун,
але ти не такий!
- Ти пацан! - Дякую.
І що б не трапилося, я готовий затулити тебе у будь-якій бійці.
Чуєш мене? Лише поклич - ударимо!
- А, може, зараз? - Просто зараз?
Так.
Відверто, не чекав, що ти так скоро звернешся, отже...
...цього разу, на жаль, мушу відмовити.
І, по-моєму, для особистісного розвитку корисно подолати
звірюку власними силами.
Я подумки з тобою. Вмаж йому, брате!
По самі помідори!
Люблю тебе! А потім можеш звертатися у будь-який час.
Мене не чіпай! Твій он там стоїть!
Ну що ж. Це факт: ми один одному несимпатичні.
О, так! І залишиться лише один!
Мені доведеться битися за твоїми правилами!
Назад! Фу!
Дідько! А ти швидкий! Так, ти ж динозавр!
А такого в тебе, напевно, немає.
На тебе чекає знатний геморой, друже.
Задрипанець Віл!
Як це у них у кіно виходить?
Ти у глухому куті! Виходу немає!
Завжди є вихід!
- Немає коротких жердин. - Ну що ж, це твій стрибок.
- Хай мені! Оце невмілі руки! - Давай!
Жесть!
Не може бути!
Дідько!
Стій! На тобі, сволото!
Ти хоч розумієш, кого зжер? Великого генія Землі!
Можливо, єдиного, хто розумів тебе!
Може, він і помилився стосовно розміру твого мозку,
та за це не зжерають живцем! Можна просто обговорити це з ним!
Він був твоїм майбутнім! І моїм майбутнім!
Я тепер так і не скажу йому про це через тебе!
Ну все! Заспокойся! Чого ти?
Усе! Тепер ми зобов'язані повернутися та сповістити світ про подвиг
Ріка Маршала!
ОВЕРЕЖНО, СЛІСТАКИ
Підходьте, зелені вилупки!
Мені остогидла... ця ваша... неможлива... тормознутість!
Дрібні слимаки!
Добре, малий, будемо воювати! Зброю до бою!
І ти хочеш? Жери їх, Чако, кусай! Голлі!
Віле!
Лівою, правою і голос!
Ну, мій лютий друже, в атаку!
Пішов, гіганте!
Давай справа, давай зліва!
- Ага! Попалися? Так! - Це він! Він самий!
Це видовище просто макітру відірве!
Давай друже! Оп!
Краще буде, якщо він з'їде по хвосту Буркотуна як Фред Флінстоун!
От, хай йому. Я ж його недарма! Я це бачив!
Дякую! Лоскотно!
Маршале!
- Як це вийшло? - Ми думали, тебе з'їли!
З'їли? Ні. Просто невеличка заминка.
Ну, час додому!
Слухай, голова обертом! Ми бачили, як ти зник у пащі!
- Він що, виблював тебе? - Ні, це неможливо.
Тиранозаври не мали блювотного рефлексу!
Зараз це не важливо. Я живий, і це головне!
- Ні, скажи, як ти видерся? - Не хочу про це говорити! Зрозуміло?
- Поїхали додому! - Маршале, як ти видерся з нього?
Я все потім розповім! Кожному з вас окремо і в усіх барвах.
О, набридло! Знову дитсадок?
- Оце так! - Так, він мною перднув!
- Вас це об'єднало? - Блукаючи у кишечнику,
я, здається, визволив його від давнього закрепу,
і за це він мені вдячний. Ну, проїхали?
- Я справді хочу додому. - Тобою дристанув динозавр!
Це нереально круто!
Буркотуне, слухай, якщо вирішиш про це розповісти,
то без подробиць! Згода?
Ну, хлопче, дай п'ятірню!
З твоїми гаками важко?
Ну, бувай!
У дорогу, друзі, до свободи!
Дякую, докторе Маршал. Тепер відкриємо портал.
Ініку! Усе закінчено!
- Ти програв! - Сподіваєшся подолати мене?
Макана ката!
- Я служив у десанті! - Десанті?
Вліпи! Вліпи! Вліпи!
Чако! Уперед!
Маршале! Допомога близько!
Що ти накоїв? Прохід навіки закривається!
Ледве тримає. Швидше!
Або дім, або твій друг, докторе Маршал!
Хрін тобі! Крутнемося! Ідіть, а я притримаю жовтого виродка!
- Я залишаюся! - Що?
Так. Я потеревенив з Чакою! У них тут зовсім непогано!
От самі прикиньте: я був ніким у реальному світі,
тепер зможу розпочати заново, завести нових друзів.
Може, стану вождем!
Я захоплююся тобою!
Стільки людей ідуть по життю і шукають те,
що я набув тут. Правильно?
І ніколи не знаходять.
Або й гірше: знаходять, але випускають.
- Я теж цього боюся! - Всяка людина боїться.
- Маршале! - Благаю, не кидай мене так із ним!
Як учений ученого я благаю про жалощі.
Наука не знає жалощів, і я також.
Дякую. Ходімо, Голлі.
- Готова? - Готова.
Чако, не забувай свого хазяїна.
- Маршале? - Голлі?
Вийшло!
- Дякую. - Дякую.
Я хотів сказати, ти перетворилася
на чарівну жінку.
Агов!
А де Віл?
Він тепер у кращому місці.
- Ви його що, пришили? - Ні.
Він попрямував до дивного світу, світу динозаврів,
мавп, рептилоїдів.
В дірку в просторі та часі,
загублений світ.
Але попри все, Віл лишився там.
Гаразд, як скажеш.
Так, Чако. Надерли ми дупи цим слістакам.
Що ти там плетешся у хвості?
Гаразд, лізь до мене на спину. Стрибай.
Тримаю. Ось так. Нормально?
Нічого. Дійдемо. Важкий ти який.
Чако, та ми ж королі!
Це що, тут баби такі? А ну злазь, я сам поговорю.
Гей, полегше. Відставити. Вільний.
Як поживаєте? Я Віл, кращий друг Чаки.
Я прийшов, щоб запропонувати вам захист та притулок.
Все, що вам знадобиться, тільки скажіть.
Як вам ідея?
Привіт. Як справи. Це джинса, так.
Що вам сподобалося? Підходь, не соромся.
Ой який я далекоглядний...
Програма "Сьогодні" з Метом Лауером.
Давно ми не бачили нашого гостя, але після всіх значних подій
минулого року, немає сенсу його представляти.
Він у нас з новою книгою та захоплюючою розповіддю
про... вгадали, часові воронки.
- Люльку можна, мені можна. - Дуже радий чути.
- Рік у вас був насичений. - Вірніше, зоряний рік, Мете.
Я приніс вам яйце динозавра, яке моя чарівна колега
та коханка Голі Кантрел, люб'язно доставила до нашого світу.
Звичайно, я пишаюся своїм новим шедевром.
- Так, брошурка. - 16 тижнів у списку бестселлерів.
- Перейдемо до вашого відкриття... - Це вам. Я підписав.
- Її назву треба оголосити. - Не дочекаєтесь.
- Ну скажіть. - Ні.
- Зачитайте назву. - Гаразд.
"Мете Лауер, ти смокчеш". Автор Доктор Рік Маршал.
Я так здивувався, коли ваш адвокат дав свою згоду,
навіть перепитав: "Мет не образиться?" А той: "Ні, все гаразд".
Сучий син!
Ах ти виродок!
- ЗАГУБЛЕНИЙ СВІТ -
РЕЖИСЕР БРЕД СІЛВЕРЛІНГ
АВТОРИ СЦЕНАРІЮ КРІС ХЕНСІ ТА ДЕННІС МАКНІКОЛАС
ЗА КНИГОЮ МАРТІ КРОФТА "ЗАГУБЛЕНИЙ СВІТ"
ПРОДЮСЕРИ ДЖИММІ МІЛЛЕР ТА МАРТІ КРОФТ
ОПЕРАТОР ДІОН ВІВ
ХУДОЖНИК ВО УЕЛШ
МОНТАЖЕР ПІТЕР ТЕШНЕР
У РОЛЯХ ВІЛ ФЕРРЕЛЛ
ДЕННІ МАКВАЙД
АННА ФРІЛ
ДЖОРМА ТАКОНЕ
ДЖОН ВОЙЛАН
Закінчили.
Якщо хтось побачить Мета, скажіть - він яйце забув.
саби фіксив Сяник